Možná to bude znít dětinsky, ale moc jsem o tom přemýšlela.
Představovala jsem si, jak mi kluk, co ho mám ráda, vyzná lásku.
- Byl jsem blízko? - Bylo to úplně stejné.
Viděla jsem ho přicházet ke mně domů s květinami a říkat, že mě má rád.
A také...
Co si představuješ?
Ale, to nic.
Řekneme to Tae-ovi spolu?
Teď ne.
Vždy jsem chtěla s někým chodit tajně.
Nemohu se dočkat, až uvidím jeho výraz,
až se dozví, že jsi to ty.
Musím teď jít do práce, ale nechce se mi.
Půjdu s tebou. Chci s tebou strávit víc času.
Ale nemohu tě doprovodit domů.
Jdi radši pro dnešek domů, já přijdu jindy.
Dobře. Tak už běž.
Nemohu, dokud nebudeš uvnitř.
Ty jdi první.
Ne, ty první.
- Až po tobě. - Tak já nepůjdu do práce.
Tak dobře. Ahoj.
Ahoj.
Co se to stalo? Já mám kluka?
Jo!
Čau. Byl jsi u mě doma?
- Ne, jsem zrovna na cestě do práce. - Do toho obchodu?
Vždy chodíš tudy?
Jo, jasně. Ano, vždy.
To jsem nevěděl.
Když už jsi tu, pozdrav kamarády.
Ne, to je dobré. Musím jít.
Aha, tak jo.
Jsi opilý?
Trochu se červenáš.
Opilý? Bože, to ne!
To asi ty pouliční lampy.
Beztak, řiď tuhle věc opatrně.
Aby ses nezranil. Tak zatím.
Co se děje? Proč je tak veselý?
Tae-o!
Jdeš pozdě.
Ano.
A proč je i ona tak veselá?
HAN JEONG-HUN
Hele, nemůžeš to dát na půdu nebo tak?
Proč? Je to můj dům, měla bych mít jmenovku.
Song-i.
Ano?
Ať se stane cokoli,
nikdy tě nevykopnu.
Takže, jestli je to tady nebo na půdě,
- považuj to tu za svůj domov. - Jasně.
Je to i tvůj domov.
Chováš se dnes divně.
Tak dobrou noc.
Sladké sny nebo tak něco.
To tu bylo vždy?
Nepořádek, že?
Mnoho studentů tu jí a spí, tak je tu binec.
Menší, než jsem čekal.
Tady je skládací postel, na které spávám.
Bez ní bychom nepřežili.
Tohle je řezač polystyrénu.
Zmáčkneš tlačítko, nahřeješ a můžeš řezat.
Jen pozor, ať se nezraníš jako já.
Dobrý den.
Tak co říkáš?
Ty jsou krásné.
Je to sdílený dům, kde mají nájemníci vlastní místnosti
a zároveň sdílí společné prostory v domě.
Celá stavba bude mít asi čtyři patra.
Bude to hezké, žít ve velikém domě s ostatními, že?
Ano.
Není tahle hezčí než ta druhá?
Sluší ti obě.
Zkus si všechny. Koupím ti tu, co ti bude slušet nejvíc.
Tvoje odměna.
Nemáme obrázek pro seismický design kvůli klimatické změně?
Nevidím žádné materiály.
Neposlal jsem to?
Ty řešíš budoucí životní styl obyvatel.
Seismický design dělá Se-hyeon.
Souhlasil jsem, že to pošlu za ni, ale zapomněl jsem.
Udělám to do dnešní noci.
Proč děláš práci za ni?
No...
Zajímá mě ta problematika,
tak jsem se jí nabídl, když to budu studovat.
Dá se jí vůbec dovolat?
Slíbila, že přijde, ale není tady.
Promiňte, že jdu pozdě.
Ty studuješ i architekturu?
Ano.
Jsi kamarád Song-i, že?
Řekla jsem ti před mým domem, že spolu máme hodinu.
Toto je ta hodina.
Před jejím domem?
Neřekls jí to?
No, vlastně...
- Já... - Teď už to ví, takže je to jedno.
Když už máte kávu, skočím pro nějaké dorty.
Jdeme.
Vezmu si ten, ten a ten.
Jistě.
Vypadá to, že jsi kamarádce neřekl, že spolu chodíme.
Řekl.
To jsem jí řekl, ale zatím ne o tom domě.
Je to pro ni citlivé téma.
Asi ti na ní dost záleží.
Technicky jsem neudělal nic špatného.
Nebo ano?
Měl jsem jí to říct hned na začátku.
Pojďme se sejít ještě před prezentací.
Dám vám vědět na chatu kdy a kde.
- Dobrá práce, lidi. - Musím na klubové setkání.
A co ty?
- Já? Co máš na mysli? - Nepodílela ses na práci.
To není úplně pravda. Přišla jsem na setkání.
Bylas jen na tomto. Měli jsme už tři.
Nebereš nám telefony
a do diskuze na chatu taky nepřispíváš.
Mám toho teď moc.
Pro nás to také není jediný úkol,
ale všichni si najdeme čas.
Není to fér, že se jen vezeš.
Song-i, musíme na další hodinu. Ahoj.
Já také.
Jdeme.
„Vezu se“?
Ano.
Jestli budeš pokračovat, nemohu dát tvé jméno na tu práci.
Cítíš se kvůli mně nesvá?
Co?
Máš kyselý obličej od té chvíle, co jsi viděla Tae-oa.
Bože, o tom nemluvím.
Neměla bych se cítit nesvá spíš já?
Můj přítel má dlouholetou kamarádku.
To by se nelíbilo žádné holce.
Co to má společného s tím, že nespolupracuješ?
Tak je to o tom domě?
Ranila jsem tvou hrdost?
To, že máš něco dlouho, neznamená, že ti to patří.
Ať už je to dům, nebo osoba.
Omlouvám se, že někdo jiný dělal můj výzkum.
Moje chování není problém pro ostatní,
ale omlouvám se, že jsem naštvala tebe.
Pošlu výzkum do konce týdne.
Omluvila jsem se a dokončím svou práci.
Jsme teď v pohodě?
Tak já půjdu.
Co to?
Neumíš zaklepat?
Spokojený?
Proč jsi mi to neřekl?
No, bylo to prostě divné.
„Moje holka je ta, co se nastěhovala do tvého domu,
takže tam budu jezdit každé ráno jako dříve.“
Nemohl jsem to jen tak říct.
Proč ne?
Lituješ mě?
- Když to říkáš takhle... - To proto jsi říkal takové věci?
Že mám také dům
a mám pokládat tvůj dům za domov?
Byla jsem naštvaná, zdálo se mi, že mě lituješ,
a tvoje přítelkyně
není zrovna někdo, koho mám v lásce.
Ale budu se chovat dospěle.
Jsme teď dospělí a měli bychom respektovat rozhodnutí ostatních.
Přeji ti se slečnou Ryu Se-hyeon jen to nejlepší.
Neboj se o mě.
Hele...
Co to je?
Bože, co zase?
Počkat.
Děláš práci za Se-hyeon?
Není to tak, jak myslíš.
Je to přesně tak, jak myslím!
Seismický design má na starosti Se-hyeon.
No tak. Má k tomu dobrý důvod.
Důvod, to tak.
Proč to musí být zrovna ona? Opravdu ji nemám ráda.
Udělala na mě hrozný první dojem.
A taky je tak lstivá.
A ještě...
Hlásíme se spolu do soutěže.
Cože?
Bude pracovat na tom projektu
a já jí zatím pomohu s úkoly.
A všichni budou spokojeni.
- Ale stejně... - Je vážně skvělá a úžasná.
Budeš ji mít ráda, až ji poznáš.
To je jedno. Není to můj problém, jestli tě jen využívá.
Proč je tak hrubá?
Tae-o za ni dělal školní úkoly.
Nemohla jsem tomu uvěřit. Bože.
Říkala jsem si, s kým bude Tae-o jednou chodit.
A ona je to ta mrcha.
Nelituješ toho?
Vždy byl kolem tebe, ale získala ho jiná dívka.
To tak. Nikdy jsem se necítila lépe.
Už víš, kam jedeš na letošní výzkum v terénu?
No, loni jsem byla v Seonunse, tak letos asi půjdu do paláce.
Chceš tam jít se mnou?
Byla jsem v Gyeongbokgungu v prváku.
Jsou další konfuciánské budovy?
Byeongsan Seowon, konfuciánská akademie v Andongu.
Ojukheon v Gangneungu je také dobrá možnost.
- Gangneung? - Mluvíte o terénním výzkumu?
Ano, na historii korejské architektury.
Ach, to mi připomíná dny na univerzitě.
Byla to pro mě záminka cestovat
a opíjet se.
Min-ah!
Přinesla bys mi bílý cement?
Jasně!
Já ti pomohu.
- To je dobré. - To nic není.
- Jedeš do Gangneungu? - Ještě nevím.
Svezl bych tě. Bude to snazší.
To ne. Nemyslím, že jsme si tak blízcí, abys mě vozil.
Koukni na sebe, bráníš se jako vždy.
Můžeš mě oslovovat neformálně.
Není mi to příjemné.
Tak fajn. Jen ke mně buď dále formální.
Počkej.
Tak. Pokračuj.
Není tak divný, jak lidé říkají,
ale je dost vlezlý.
Raz, dva, změna.
Raz, dva, tři, čtyři!
Kop, kop, krok.
Pohled!
Dolů.
Pěkně.
Raz, dva.
Zkus to takhle.
- Opři se do toho. - Dobře.
Jun-hyeoku, jsi o půl kroku pozdě.
- Ukážeš mu, jak na to? - Ano.
- Ty jsi záskok? - Ano.
Zapamatoval sis celou choreografii?
Pardon? Já...
Ukážete mi to ještě jedou? Já...
To musíš zvládnout sám.
Tak, zkusme to znovu. Od začátku.
- Ano, paní. - Muzika!
Hej!
A otočka.
Raz, dva, změna.
Raz, dva, tři, čtyři!
Bože. Jako bych byl dočasný pracovník.
POHŘEŠUJE SE JMÉNO: O GA-RIN, VĚK: 23
ODMĚNA: 10 MILIONŮ WONŮ.
Sakra.
- Teprve se vracíš? - Promiň?
No ano.
A co ty? Jak to jde v práci?
- Nic moc. Dnes mi vynadali. - Proč?
Kdo? Kdo si dovolil ti vynadat?
- Kdo tě seřval? - Je to moje chyba.
Chtěli jsme prodávat tteokbokki,
ale snědla jsem všechny vzorky.
Proklaté tteokbokki.
Jasně.
Vzorky zdarma chutnají výborně.
Jdeme.
Díky.
Kde je to kuřecí prso?
Teprve jste se vrátili?
- Ano. - Jsem doma.
Je doma i Song-i?
Ne, její stan je prázdný.
Počkat.
To je můj svetr?
Vzduch byl dnes chladný.
Alespoň mi dej vědět předem, dobře?
Určitě jsem to tu nechal.
Neviděl někdo kuřecí prso? Bylo tady.
Já. Snědl jsem ho. Držím dietu.
Počkej, snědl jsi to celé?
Teda.
Počkat.
Hele, co je to?
Kalhoty, co nosím na zkoušky. Proč?
Měl jsi je dnes?
Sakra, byly drahé.
Proč je nosíš na zkoušky?
Jsou elastické, perfektní na tancování.
Kup si za výplatu nějaké oblečení!
Neuvěřitelné.
A ty také, Ga-rin!
Vážně.
Myslíte si, že se mnou budete zametat, protože nic neříkám?
To si myslíte?
Jasně, proč ne. Fajn, zametejte se mnou.
Ten cvok je tak laciný a ošklivý.
Chytí mě za flígr, jestli si ještě půjčím oblečení.
Moje chyba, že jsem švorc!
Jedny zákony pro bohaté, jiné pro chudáky.
Počkej, až vydělám balík. Budeš litovat tohoto dne!
Deset miliónů wonů.
Udělám to.
Ani Ga-rin tak moc neznám.
Vzpamatuj se, Hune!
Jasně.
Raději budu chudý, než být ten, co zradí kamarády.
Zítra ti koupím něco mnohem lepšího.
Není důležité, co jíme, ale s kým to jíme.
To mi připomíná.
Můžeš si o víkendu vzít den volna?
Jasně. Co máš v plánu?
No, tak...
Studenti architektury dělají každý rok výzkum v terénu.
Fotíme historické budovy a měříme je.
Letos jedu do Ojukheonu.
Jel bys se mnou do Gangneungu?
Jsi v pořádku?
Ano.
Ano, pojeďme. Mohu s tebou jet.
Určitě?
Ano.
Řeknu tátovi, že si beru dva dny volna.
Dva dny?
Je to jednodenní výlet.
Aha, jednodenní výlet?
Dá se tam dojet rychlíkem. Netrvá to dlouho.
Máš pravdu.
Zvládneme se vrátit ještě ten den.
Bože, čemu se směješ?
Teď jsi opravdu roztomilý.
Jsem nemožný.
Kdes byla v tuhle hodinu?
Proč?
Musíš se ptát?
Sbal si věci ze stanu a dej si je na půdu.
- Hned teď? - Měsíc je už pár dní matný.
Brzy bude pršet.
A až začne, budeš ráda, že jsi poslechla.
Samozřejmě, můj pane.
Jaké to bylo na stavbě?
Dobré.
Pamatuješ na Lee Dae-geona z vyššího ročníku?
Toho otravného blba? Co s ním?
Je tam jako trenér nováčků. Pracuje v architektonické firmě.
Takže se s ním ještě uvidíš?
Ano, nezdá se tak divný, jak se o něm vypráví.
Víš, opíjí holky v observatoři
a dělá jim tam pak divné věci.
Ty fámy jsou tak sprosté...
Počkej.
Bylas teď s ním?
- To je ten, co se ti líbí? - Ovšemže ne. Nevymýšlej si.
Skoro se mi teď zastavilo srdce.
Navíc už nikoho nebalím.
Aha.
Konečně tě odmítl.
Ne, chodíme spolu.
Chodíte? Kdo s kým?
Musím ti to odhláskovat?
Já, samozřejmě.
Říkalas, že je to jednostranné. Zvažovalas, jestli ho pozvat na rande.
Řekl mi první, co cítí.
Uhni.
Kolik mu je?
Co je to za šmejda? Je to student?
Neříkej mému klukovi šmejd.
Proč mi to neřekneš? Cítím se vyloučený.
Vyvolal v tobě pochybnosti.
Dokonce sis kvůli němu myslela, že nejsi okouzlující.
To je...
- Měl své důvody... - Song-i.
Měla bys být s někým, kdo tě naprosto zbožňuje.
Kdo pro tebe bude brečet se zlomeným srdcem
a nebude kvůli tobě jíst a pít.
Nebudu mít klid, dokud to nebude někdo takový.
Díky, že se o mě bojíš,
ale on je to opravdu hodný kluk.
To tak.
Já jen...
Je mi jen trochu trapně,
ještě nikdy jsem nikomu svého kluka nepředstavovala.
Ale brzy se k tomu dostanu, dobře?
Bál jsem se, že bude mít po odmítnutí zlomené srdce.
Ta ze mě udělala blbce, sakra.
Nepřeháněj.
Je to její milostný život. Zvládne to sama.
Ne, tuhle. Je to hezčí?
To má tvůj den 48 hodin?
Pracuješ na poloviční úvazek, máš praxi,
školní projekt, na kterém celé noci děláš,
a teď ještě s někým chodíš.
No jo. Aspoň v jednom z toho bych měla být skvělá.
Jak vypadám?
Nic moc.
- Nelíbí? - Jdeš na pracovní pohovor?
Když máš rande s klukem,
musíš udělat vše pro to, abys ho oslnila.
Song-i, a co tohle?
Takové nosí moje babička.
To jsou šaty od návrháře.
Neřekneš nám, kdo to je?
Teď ne.
Ach jo...
Jednou vám ho představím.
Je stále moc brzy, to je vše.
Song-i, a co tohle? Jedny z mých oblíbených.
Vypadáš skvěle!
Ga-rin!
To jsou šaty na filmový festival, ne do kina.
Je jaro, měla by sis obléct něco světlého, barevného a...
Uhni. Já ti pomůžu vybrat.
Tak ukaž.
Musím to opravdu dělat já?
Hele, počkat.
Koukni na to.
Vidíš? Nevypadá skvěle?
Hezké, ne?
Nikdy jsem nic takového nenosila.
Není to moc na tělo?
Je to perfektní, co?
Taky je mám ráda. Mé oblíbené.
Song-i, to jsou šaty pro holky,
co mají ty správné křivky na těch správných místech.
Já myslím, že v tom bude vypadat dobře.
Holky, co jsou moc holčičí,
mohou dnes vypadat trochu nevkusně.
Kouknu se.
Co by tak mohlo být stylové?
Jo, tohle. Podívejte.
Pěkné, ne?
To je poslední móda. Klučičí styl.
Hele.
Chceš jí zkazit rande?
To si obleč sám.
To bylo divné.
Vždyť je to dobré.
Nemá vůbec smysl pro módu.
To teď frčí.
- Tak si to obleč ty. - Jsi divný.
Jasně.
Právě vycházím.
Zavolám ti, až tam budu, tak počkej venku.
Jasně.
Musí to tak vystavovat?
Někam jdeš?
Ano.
Doučuji dnes Yeong-hoa. Svezeš mě?
Nemůžu. Mám plány se Se-hyeon.
To je jasné. Tak já půjdu.
Song-i!
Do-hyeone!
- Doučuješ Yeong-hoa, že? - Ano.
Naskoč. Svezu tě. Jedu tam rozvážet.
Opravdu? To je super. Jdu pozdě.
To je jako nástin našeho rande.
Drž se pevně. A jedeme.
Hej, kam vy dva jedete?
- Ahoj, Tae-o. - Nedoučuješ dnes Yeong-hoa?
Do-hyeon mě tam veze.
Opravdu? Musí rozvážet. Vsadím se, že jsi ho otravovala.
Ne, nabídl jsem se. Mám to stejně cestou.
- Ahoj. - Jasně.
Byla vždy
tak krásná?
Mám dobrou náladu, protože je hezky. Proto myslím takhle.
Od kdy jsou si tak blízcí?
Bože, jdu pozdě.
Tae-o...
Rychle.
- Tady a tady... - Tady?
Všude se později zastavíme.
Tohle ti chutná?
- Dobré. - Ano.
- Že? - Ano.
Všechny ruční výroba.
- Ano? - Ano.
Jsou krásné.
Koukni na tohle.
A co tohle?
To by ti padlo k šatům.
Opravdu?
- Zkusíš si to? - Mám?
Sluší mi to?
Tvá krása mě oslepuje.
- Song-i. - Ano?
- Jde ti kreslení? - To víš že ano.
Nakreslím tvůj věrný portrét.
Já udělám totéž pro tebe.
- Jsem skoro hotov. - Já také.
Proč se směješ?
Ta podoba tě překvapí.
- Dobře. Tři, dva, jedna. - Dva, jedna.
Tadá.
Co to je?
A co je tohle?
No, myslím, že máme talent.
- Ano, zvládli jsme to. - Že?
Já vím.
- Jsme si podobní? - Docela ano.
Koukni. Myslím, že jsem odvedl skvělou práci.
- Ne. - Jasně.
- Ne? - Já také.
Ne, moje je lepší. Podívej.
- Tvůj účes je stejný. - Můj účes?
To se ti zdá stejné?
- Páni! - Teď doleva.
Snesme ho dolů.
- Dobře. - Pomalu.
Plynule.
Páni.
- Bavilo tě to? - Ano.
Jde ti to.
- Nesahat! - Opatrně!
Moc se omlouvám.
Máma mě jako malou také hodně natáčela.
Fotky stále máme,
ale videa jsou pryč, bohužel.
Někde asi budou, pokud je nevyhodila.
Pokud je najdeš, přines je. Převedu ti je.
Máš pořád ta svoje?
Ano, jsou roztříděna podle let.
Nejstarší z doby, kdy mi byly tři.
Opravdu?
Tady.
Dej si to na nohy.
Děkuji.
Víš, mám dobrý nápad
na tu soutěž, kam se hlásíme.
Co je to?
Taky tě vaši v dětství natáčeli?
Ano.
To je skvělé.
Bylo by dojemné, kdyby ten film ukazoval, jak stárneš spolu se svými rodiči.
Dobře, ale víš...
Co se děje?
Nechceš odhalit svůj osobní život?
Ne, o tom to není.
Moje máma zemřela.
Neříkals, že jsi večeřel,
- doma s rodiči? - To byla moje nevlastní matka.
Vlastní zemřela, když jsem byl mladý.
To je mi líto.
Přestaň. Nesnáším, když lidé takto reagují.
Proč se omlouváš, nevědělas to.
Jen se zase usměj, ano?
Budu přemýšlet o tvém nápadu.
Ukazovat cizím lidem videa z dětství zní trochu trapně.
Dobře.
Přemýšlej o tom.
Nejsi na práci moc unavený?
To je dobré. Promiň, že tě nedoprovodím.
- To nevadí. Bydlím blízko. - Zavolám ti.
Přemýšlej o tom, co jsem řekla.
Doufám, že na ten nápad kývneš.
Opatrně.
Koukej, jak už chodíš! Tae-o, koukni sem.
Výborně.
- Tae-o, co je to? - Bože!
Ach bože.
Byla jsi roztomilá, Song-i.
Ten parchant vážně nemá způsoby.
Měla by už být doma.
Leje jako z konve.
Ahoj, Do-hyeone.
Nezastihl tě déšť?
Ne, jsem skoro doma a ani jsem nezmokla.
Moc se omlouvám.
Chtěl jsem ti zanést deštník, ale přišel vedoucí.
To je v pořádku.
Beztak moc neprší.
Jen pracuj.
- Zavoláme si, než půjdeš spát. - Jistě, ahoj.
To se teda rozpršelo.
Můj stan!
Nechci si zničit ty boty.
Koupil mi je Tae-o.
Nebo bych na ni neměl čekat?
Tae-o.
Co děláš?
Proč jsi naboso?
Nechtěla jsem si zničit nové boty.
Koupils mi je ty.
Nazuj si je.
V pohodě. Už jsem skoro doma.
Vážně?
Sakra.
Tak si alespoň obuj tyhle.
- To je dobré. - Okamžitě!
Bože, tak pojď.
- Jdi. - Dobře.
Jak ji mohl nechat jít, když venku leje?
Posaď se.
Nebuď kvůli tomu naštvaný.
Ten déšť by je zničil.
Byla by to škoda.
Trochu to zabolí, vydrž.
Nebuď jako malá. Tolik to určitě nebolí.
- To je dobré. - Ne, ještě ne.
Děkuju...
za ty boty.
Prosím...
Nechoď s tím klukem.
Je pozdě a venku prší. Soudný muž by tě nenechal jít samotnou.
Skoncuj to s ním.
Už teď vidím, jak máš zlomené srdce.
Má práci na půl úvazku.
Nemá tolik času jako ty.
Tak ti měl dát deštník.
Nepršelo, když jsme se loučili.
- Zastáváš se ho? - Jen ti říkám, jak to bylo.
Tak jsi mi měla aspoň zavolat.
Přišel bych za tebou s deštníkem.
Proč jsi nezavolala?
Je to kvůli němu?
To ne.
Já jen že...
Nemyslím,
že bych ti ještě měla volat kvůli takovým maličkostem.
To bolí!
Ustlal jsem ti nahoře, spi tam.
Tak nashle.
Opatrujte se, pane.
Ahoj, Do-hyeone.
Ahoj. Došlas domů dobře?
Jistě. Přišla jsem před chvílí a už jsem v posteli.
Jsem na půdě.
Venku leje.
Jsem rád, že tě ten déšť nezastihl.
Neboj, vrať se do práce. Zavolám ti ráno.
Dobře.
Tak jo. Dobrou.
Dobrou.
Bože.
Málem jsem měla infarkt.
TAE-O
Co se děje?
Čau.
Bojíš se?
Jasně že ne. Nejsem malá, víš?
Bože! Ne!
To bylo vážně hlasité.
Tak...
- Jestli se tak bojíš... - Tae-o!
- Mám takový strach. - Svatá...
Já také! Spadne nám dům?
Myslel jsem, že vypukla válka. Je to jako výbuchy bomb, ne hromy.
Jako by byla díra v obloze.
Počkat, uhodí do nás blesk?
Hej! To neříkej!
- Blesk? Nešil. - Může se to stát.
- Song-i, měla by ses uklidnit. - Udělej něco.
- Bojím se! - Tae-o.
Udělej něco!
Není k popukání?
Je teď velmi populární. Je tak vtipný.
Musí to být ten déšť.
Nutí mé srdce, dělat divné věci.
Poprvé
jsem cítil spojení mezi sebou a Song-i.
Je to ode mne chamtivost, chtít,
aby se to nevyjasnilo?
Vážně? Co to bylo?
Je tak srandovní.
Teď upadl!